EN KVINNE FORSVINNER
Ikke la ham unnslippe! Det er åpent her, noen kan se oss!
Stans! Vi skal ikke skyte deg!
Noen døde akkurat da. Og enda en. Borte, død. Grusomt!
- Føler du ingenting? Du burde det. - Man lever og dør. Ingen unnslipper.
Ikke de engang.
Jeg skal muntre opp Freddy.
Der er du! En flaske champagne til, takk.
Litt fort. Vi må snart kle oss om til middagen. Den siste.
Må jeg redde miss Carr?
Nei, bare hent champagnen. Sett den på hennes regning.
Aha! Mange takk.
Oppførselen hans er fullstendig råtten!
- Din kone glor på meg. - Hun er sjalu.
- Du er vakker, og vi tilber deg. - Hold opp, Freddy. Ikke gjør det.
Herregud... Vi burde få henne på beina igjen.
Fordømmelse er ikke noe vi bør oppmuntre til.
I vår stilling kan vi påvirke andre. Vi må ikke tillate partiskhet.
Jeg har begynt å like pastoren og fruen.
Han lar henne ikke snakke om sønnen.
Drikk litt vann. Hold opp!
Nei, nå er det på tide å gå.
Takk for i dag.
Du tror du kan få hvem du vil, og vil stjele mannen min!
Nå er det nok! Få henne til sengs.
- Diana... - Slipp meg!
Gyselige mennesker. Tenk at de er engelske!
Og du! Ikke rør meg!
Iris? Det er meg. Lukk opp!
Ja da! Jeg kommer!
Drar du ikke? Tull! Du kan ikke reise hjem på egen hånd.
- Hvorfor ikke? - Skyldes dette det som hendte i går?
- Alle er så kjedelige. - Unnskyld!
Jeg mente ikke deg. Jeg er lei av meg selv.
- Litt tid alene hjelper kanskje. - Hva med meg, da?
- Du kjeder deg ikke. - Greit!
- Ikke vær sint. - Du trenger oss, Iris.
Møt meg utenfor med ferdigpakkede kofferter.
Jeg burde bli her hos deg. Det går influensa i England.
- Alle dør! - Du kommer ikke til å dø.
Det er på grunn av Diana, ikke nekt.
Han er motbydelig. Tenk at du syntes synd på ham!
Det blir ikke noe gøy uten deg.
- Du vet at jeg elsker deg. - Eller pengene mine?
Blir du her? Jeg orker ikke å være uten deg!
Dra hjem, Odette.
- Iris, jeg... - Adjø.
- Kom, Iris, du må bli med. - Sett meg ned, Charlie!
- Iris! - Hold opp. Hjem med dere!
Adjø!
Dra tidlig? Jeg kan ikke komme hjem to dager før tiden.
Ikke mitt problem.
Det får du aldri gjøre igjen!
- Du lovet! - Det gjorde jeg aldeles ikke.
Dette er bare et eventyr. Bare det.
- Det har visst regnet i England. - Så bra.
- Hun er så glad i rosenhagen vår. - Vi må hjem til den.
Det ansiktet virker veldig kjent.
- Det foregår noe mystisk. - Bryllupsreise?
- Jeg undres om de virkelig er gift. - Gjør du det?
Er det ikke enklere å tro at alle er det de synes å være?
Jeg tror jeg tar en prat med vennene mine i landsbyen.
- En prat? Han kan jo ikke språket. - Han får dem til å forstå.
Ved hjelp av sympati og medmenneskelighet.
Hallo der! Hei, du!
- Hvor er Hotell Čigoč? - Čigoč? Hotell?
Čigoč. Hotell Čigoč. Jeg har gått meg bort. Forstår du?
Forstår du engelsk?
Herregud, hva er det med dere? Jeg snakker engelsk!
Vent!
- Rømte mannen din fra sladderen? - Det unge paret fascinerer meg.
- Hvorfor snakker de ikke med oss? - Fordi de lyver.
Jeg trodde alle hadde reist.
Man ikke skal dømme andre, men hvordan kan man få seg til å lyve?
Folk som oss, mener jeg.
Du er for ung til å reise alene. Familien din blir bekymret.
- Jeg har ingen familie. - Ingen?
Ingen slektninger heller. Heldige meg!
Hun burde lære seg litt manerer.
- Ja! - Miss Carr?
- Kan jeg hjelpe Dem? - Nei, det går bra.
Det er bare noen skrammer.
- Hvor har De vært? - Jeg gikk en tur, og gikk meg bort.
- Jeg hørte skudd og rop. - Det er slemme folk i fjellene.
- De burde ha hatt med en guide. - Nei.
Noen sa en gang at denne firkanten i håndflaten min betyr-
- at jeg er beskyttet. Jeg vil alltid være trygg.
Takk.
Det er stille i kveld. Du blir vel trett av den grusomme gjengen.
Det er stille, men jeg savner vennene mine.
- Vil du reise hjem sammen med oss? - Vi skal hjem til sønnen vår.
Får jeg lov? Vær så snill?
Han er vakker. Vanskelig å tro at han kom fra oss.
Ha meg unnskyldt.
Send litt mat opp til rommet mitt.
- Jeg reiser i morgen. - Jeg trodde De ville bli.
Jeg ombestemte meg. Skaff meg plass på ettermiddagstoget.
Takk.
- De hadde et telegram til meg? - Ja visst!
- Hotellet bestilte billetten. - Ingen er bestilt til Iris Carr.
- Da bestiller jeg billett nå. - Det er ingen ledige plassbilletter.
- Alle er allerede tatt. - Det må da finnes noe?
Kanskje vi får en avbestilling. Det er ennå en stund til toget går.
Jeg må få billett, samme hva det koster.
Jeg kan ikke selge noe jeg ikke har.
Vær så snill? Jeg må hjem til London.
- Det er en plass, men... - Bra!
Noen slo meg i hodet!
Gode gud, jeg er strandet her!
- Jeg har verken penger eller pass. - Solen. De falt i bakken.
- Solstikk. - Nei. De stjal pengene mine!
Her er vesken din.
Jeg kommer for sent!
Takk!
Unnskyld meg.
Jeg har billetten til denne plassen.
Kan vi åpne vinduet, om det er greit for dere?
Baronesse?
Te serveres i restaurantvognen.
Skal du ha te i restaurantvognen?
Jeg heter Winifred Froy.
Kom, da! Det er enklere om jeg drar deg med meg.
- Jeg beklager så meget! - Å, er det deg?
Jeg ville bare se om teen vår kom.
Vi bestemte oss for å reise en dag tidligere.
Vi sender kelneren med teen deres.
Takk. Mannen min blir så reisesyk.
- Som så mange sterke menn. - Teen hjelper nok.
- Sperrer vi ikke korridoren? - Du er så tander.
Nei, det er best jeg lar være.
Hallo.
Venninnen din prøver å påkalle oppmerksomheten din.
- Jeg tror jeg ser syner. - Nei.
Baronessen er gruelig uhøflig. Vil du ha noe til teen?
Te for to og en hvetebolle, om dere har.
Jeg burde ha støttet deg da du ba dem åpne vinduet.
Motviljen var ikke min innbilning?
- Jeg tiet på grunn av baronessen. - Den fæle kvinnen i svart?
Jeg er guvernante i familien hennes.
Broren ansatte meg, og nå har hun et ansvar for meg.
Det ble billettrot. Jeg skulle ha reist på 2. klasse.
Hun betalte mellomlegget for 1. klasse.
- Hun ser ikke snill ut. - De utstråler myndighet.
Man venner seg til det. Arbeidsgiveren min er mektig.
Han får viljen sin, selv uten å ytre den. Det holder med et nikk.
Livet på Balkan er så sammensatt.
Folk er naboer, men det er mye intoleranse.
Gud vet om de er eksplosive av natur, eller om det er resultatet.
Sjefen min var bortreist da jeg sa opp.
Jeg var redd han ville føle det som et svik at jeg sluttet.
Jeg gikk en morgentur. Godset er utrolig vakkert.
Hagen er nydelig. Og så traff jeg ham. Han var ikke bortreist!
Han skulle vært utenlands. Han var meget sjarmerende.
Man skulle tro det var en lettelse å slutte når det var så ubehagelig.
Hva?
Jeg så en engelsk avis i dag som var full av...
- Unnskyld, jeg kjeder deg. - Nei, det er bare så innestengt her.
Du må ikke gi så mye i driks. Her, ta det.
Og jeg betaler gjerne for teen din.
Vet du, jeg føler meg så styrket, nå som jeg har truffet deg.
Vi må holde sammen. Ikke se så redd ut, vi kommer til å kose oss.
Far og mor snakker bare om at jeg kommer tilbake.
De er som opprømte barn. Sock også. Han venter spent på alle togene.
- "Sock"? - Sokrates. En border collie.
Han er fryktelig glad i meg.
Se på disse vakre skapningene.
Jeg skjønner ikke...? Hvorfor er alle fra hotellet på dette toget?
- Har det vært perfekt? - Ja...
Ikke perfekt, mener du?
- Finnes det noe som er perfekt? - Ikke mens vårt liv er en løgn.
- Nonnen ser ut som en skurk. - Sykesøster.
- Stakkars pasienter! - Pasienten er baronessens søster.
Lungebetennelse, tror de. Hun blør fra ørene.
Legen, han med brillene i kupeen vår, fører henne til Trieste.
Er den fascisten lege? Da ville jeg heller bruke dyrlege!
Det er ham.
Husk at vi er engelske. Bare vi passer på hverandre, -
- trenger vi ikke bry oss om baronessen.
- Jeg er ikke redd for henne. - Kom, kjære. Opp meg hodet!
Jeg måtte love mor og far å holde meg i Europa.
Men det verker i meg etter å dra videre til Asia.
- Bare tenk på alle språkene! - Det er så kjedelig å lære språk.
Utlendingene burde lære seg engelsk. Enda kjedeligere!
Det mener du vel ikke? Skal jeg fortelle deg om noe som hendte?
En sinnssyk kvinne skulle legges inn på asyl.
Men sykebilen kjørte til feil hus og hentet feil dame.
Hun var engelsk og kunne ikke språket der, så hun ble innlagt!
Jeg ser det for meg. Kan vi tie stille?
- Kjære deg, hva er det? - Jeg har visst fått solstikk.
Jeg kollapset på perrongen og fikk en kul i hodet.
Du burde ha bedt meg tie før. Du ser ikke bra ut.
En Aspirin hjelper sikkert.
Du bør nok ikke innta middagen i restaurantvognen. Jeg henter noe.
Mor og far gleder seg til jeg kommer. Sock også.
En border collie. Han er veldig glad i meg.
La henne ligge i setet.
Prøv å lukke øynene. Jeg tror det hjelper.
Qo ist die Dame... engelsk?
Où est la dame anglaise?
Hvor er den engelske damen? Den engelske damen som satt her?
Du må våkne.
- Hvor er miss Froy? - Jeg kjenner ingen miss Froy.
- Den engelske damen som satt her. - Du er den eneste engelske her.
Hun satt jo der! Jeg drakk te med henne. Bagasjen hennes lå der.
Det har ikke vært noen annen engelsk dame i denne kupeen.
- Pastor! Å, du ser dårlig ut. - Det er reisesyke.
- Kan jeg hjelpe deg? - Damen jeg var sammen med.
- Skal vi finne henne? - Nei, Kenneth, du er syk.
Ja. Takk likevel.
- Har du tenkt å ta et kort snart? - Jeg legger ut et.
- Hva med å kaste? - Jeg kaster, jeg kaster!
Er det noen her som kan engelsk?
- Kan jeg stå til tjeneste? - Det hele er litt komplisert.
Det er sikkert en misforståelse, men jeg kan ikke språket.
Jeg kan språket her. Hva er problemet?
- Kan jeg være til hjelp som tolk? - Han var professoren min.
Han kan bare grammatikk. men jeg banner som de innfødte.
En engelsk dame har forsvunnet fra toget. Hun finnes.
Hun finnes på ordentlig, men baronessen sier at...
- At miss Froy ikke eksisterte. - Klarer du å snakke fornuft?
Hun satt vis-à-vis meg. Vi drakk te sammen, og hun tok seg av meg.
Så sovnet jeg, og nå er hun borte. Bagasjen hennes også.
- Og hun er engelsk? - Ja. Miss Froy, guvernante.
- Spurte du medpassasjerene? - Ja, men forsto de meg?
Det neste vi må gjøre, er å spørre dem på deres eget språk.
- Blir du med og banner for oss? - Som en fugl! Papegøye, mener jeg.
Tillat meg å presentere meg. Max Hare.
- Maximillian. Eller Max. Du heter? - Iris Carr.
- Frøken? - Frøken.
To engelskmenn har noen spørsmål om miss Froy.
- Det var rart. - Hva da?
- Hva sier de? - Jeg går inn, så vi får med oss alt.
Ennå mange timer igjen. Vi kommer aldri fram til Trieste eller Torino!
- Vil du bli kvitt meg? - Jeg tenkte ikke på deg.
Du savner vel ikke mannen eller barna dine?
Har ikke jeg gitt deg uforglemmelige minner?
Så dum jeg har vært.
Vi hjelper gjerne til. Den unge kvinnen reiser alene.
Hun rakk så vidt toget. Så tok hun en kopp te.
Etterpå sovnet hun, og det er det hele.
Miss Carr, du tar feil.
De vet ingenting om damen som du påstår er savnet.
Sier du at hun bare er oppspinn? Disse menneskene lyver!
Jeg kan gå god for alle passasjerene her.
- Du kjenner dem jo ikke. - Det gjør baronessen.
Latterlig! De var ikke de eneste som så henne.
Jeg drakk te med miss Froy. Hun betalte.
- Kelneren må huske henne. - Beskriv henne.
Middelaldrende og alminnelig. Blass. Det er alt jeg kan si.
- Dere satt sammen. - Solen blendet meg.
Høy? Liten? Tykk? Tynn? Lyshåret? Mørk?
- Hun sa hun hadde lyse krøller. - "Sa"? La ikke du merke til det?
- Hva hadde hun på seg? - Donegal-tweed.
Todelt drakt med lange ermer og utenpålommer.
En hjerteformet nål med safirer, og silkebluse med perleknapper.
Blå stikninger, og hun hadde et brodert lommetørkle i vesken.
- Da husker du vel ansiktet hennes? - Jeg hadde slik hodepine.
Årsak og virkning. Legen sa du hadde fått solstikk.
Det forklarer alt. Du så noen som ikke var der.
Du sovnet, og da du våknet, var hun borte. Fordi hun ikke eksisterte!
- Hun var bare en drøm. - Jeg burde nok ikke ha grepet inn.
- Jeg beklager bryderiet. - Denne saken er ikke avsluttet.
- Hvorfor tror du jeg lyver? - Hvorfor skulle seks andre lyve?
Kanskje én lyver og resten jatter med? Ord står mot ord.
Vi er landsmenn, derfor må du tro meg.
Patriotisme og fordommer er ikke det samme.
- Hvorfor skulle baronessen lyve? - Jeg vet ikke.
Miss Froy var så ubetydelig.
Baronessen betalte for billetten hennes.
Så hyggelig at jeg var sjenerøs. Men jeg kjenner ikke til det.
Kanskje billettøren kan få meg til å huske det.
- Kjeder du deg? - Nei. Jeg tenkte på rosen min.
Jeg kunne ha gått glipp av blomstringen.
- Skal du stille den ut? - Jeg har ikke tenkt så langt.
Her er noe annet du kan tenke på.
Han skjønner ikke hva jeg sier.
Jeg skjønte ikke hva de sa. Han brukte en dialekt jeg ikke kan.
Det eneste språket noen forstår, er baronessisk!
- Hvordan lærte du språket? - Jeg kom hit for å bygge broer.
Etter fire år er jeg fortsatt her.
Det er ikke lett å tro deg når du ikke kan bevise noe.
Jeg spør i restaurantvognen om noen har sett en tweedkledd dame.
Bli med meg. Jeg skal sette noen engelske hukommelser på prøve.
Jeg må bevise at miss Froy eksisterer. Du vil ha vitner.
- Hvem er den piken? - En av de fra hotellet.
Jeg har minst ett vitne. Andre briter som så henne også.
I Trieste går vi til ambassaden. De kan holde igjen toget.
Vi skal ikke gå glipp av rosen din bare på grunn av den jentungen.
Jeg hjelper gjerne til, men jeg aner ikke hvem hun snakker om.
- Ingen dame drøyde ved vinduet mitt. - Men du så henne!
- Nei. - Jo! Dere var irritert på henne.
- Vi er ikke et titteskap. - Unnskyld.
Kan vi lukke døren nå? Jeg vil hvile litt før middagen.
- Kan jeg følge deg til kupeen din? - Nei, det er andre vi må spørre.
Dere kan jeg stole på. Damen i tweed som jeg drakk te med...
- Jeg husker ikke henne. - Du sa at hun vinket til meg.
- Jeg kan ikke si jeg husker det. - Jeg hadde ikke på meg briller.
Vi vil ikke identifisere noen vi ikke er sikre på.
Miss Froy er blitt borte! Vil dere ikke hjelpe en som er i fare?
Man kan vel ikke være i noen slags fare på et fullt tog.
Pastoren tar seg en lur, så jeg ville benytte anledningen.
- Jeg håper ikke jeg jager deg vekk? - Naturligvis ikke.
Du husker vel ikke miss Froy.
Den lille, tweedkledde damen?
Takk, takk! Jeg er ikke gal, ikke delirisk.
- Hva gjør vi nå? - Konfronterer baronessen. Hun løy.
- Jeg må ha misforstått. - Nei, du fikk med deg alt hun sa.
Jeg tror hun er forkledd som legen.
Du er ikke morsom. Miss Froy er fortsatt savnet!
- Vi må gjøre noe fort. - Vi må tenke oss godt om først.
- Hva skal han nå? - Ta seg en røyk.
- Da finner jeg henne selv! - Han kommer tilbake.
Det er best vi venter på ham. Han utstråler en myndighet vi mangler.
Jeg venter den tiden det tar å røyke en sigarett.
Du må være verdens mest uselviske menneske.
Stemmer ikke det? Miss Froy er en vilt fremmed.
- Det er nesten unaturlig. - Jeg pleier ikke å være slik.
Vanligvis er jeg stikk motsatt. Jeg skjønner meg ikke på meg selv.
Det er for enkelt å si at en kvinne er hysterisk eller ser syner.
Det med solstikket og at de sier at jeg drømte... Jeg blir forvirret.
Selv jeg begynte å tro på at jeg var gal.
Jeg vil ikke kaste bort mer tid, -
- men hun har folk som venter på henne hjemme. Og en hund.
Plager det deg?
- Sentimentalitet? Det er forræderi. - Liker du ikke familie?
Jeg har ingen. Jeg kan ikke huske noen gang å ha hatt en.
Du trenger ikke å synes synd på meg.
Miss Carr, venninnen din er kommet tilbake.
Hun snakket med en sykesøster i en annen kupé.
Professor, miss Froy er funnet, og du må treffe henne.
Miss Froy!
- Du er ikke miss Froy. - Nei, jeg er Frau Kummer.
Jeg sa det da vi drakk te sammen.
Nei, dette er ikke kvinnen som... Jeg drakk te sammen med miss Froy!
Nei, jeg er ikke gal. Mrs. Barnes møtte henne!
- Hun vet at dette ikke er miss Froy. - Jeg henter henne, så får vi se.
Kjære deg, du ser litt fortapt ut. Er det noe i veien?
Får jeg lov til å betro meg til dere?
Jeg sa til pastoren at vi måtte dra tidlig fordi jeg savner sønnen vår.
Du kan være åpen overfor oss, Mrs. Barnes.
Pastoren og jeg møttes sent i livet. Vi visste at vi neppe ville få barn.
Tenk dere vår lykke da vår sønn Gabriel ble født.
Men pastoren forbød meg å nevne ham da vi var på hotellet.
For pastoren tror at vår kjærlighet til ham er å utfordre skjebnen.
Og nå er jeg...
Pastoren hadde visst rett. Skjebnen har...
Mrs. Barnes, den unge damen ber deg identifisere den savnede.
- Kan hun ikke gjøre det selv? - Hun sier at det ikke er henne.
Jeg håper det er henne, ellers blir du holdt igjen i Trieste.
- Og så rekker du ikke toget videre. - Men jeg må hjem, det haster!
Men man må gjøre sin plikt, samme hva det måtte koste.
Kenneth? Jeg skal identifisere damen som sendte oss te.
Jeg blir med deg. Jeg vil gjerne takke henne selv.
Jeg tror jeg fant den rette kelneren.
Han er stolt over engelsken sin.
Se på denne damen. Ikke på klærne hennes, men ansiktet.
Var det henne jeg drakk te sammen med?
- Ja. Te. - Er du sikker?
- Ja, madame. Jeg er helt sikker. - Takk.
Edna, var det hun som bestilte te for oss?
Ja, det var henne.
Det er meg en glede å kunne takke for vennligheten.
- Hun var på hotellet med noen andre. - Usømmelige, til briter å være.
De var nesten nudister og drakk dag og natt.
Og det opptrinnet på terrassen! To kvinner som skrek om en mann.
- Alle så på. - Hun var den ene kvinnen.
Jeg forstår. Jeg spør for å finne ut om hun lider av hysteri.
- Absolutt. - Nei, vi kan ikke vite det.
Deri ligger mitt dilemma. Enten lyver hun for å få oppmerksomhet, -
- eller hun er delirisk på grunn av solstikket.
Hvis det er sant og guvernanten skjuler seg, må hun ha en grunn.
Vel, dette er Deres dilemma, ikke vårt.
Men vi forstår at det setter Dem i en knipe.
Jeg beklager å lage så mye bry. Jeg er helt fin igjen nå.
- Rart at professoren slapp meg inn. - Dere hadde bare en dårlig start.
Hvorfor skulle noen ville kidnappe denne damen?
Hva ved henne er så viktig at man steller i stand et slikt skuespill?
Gud vet! Det verste er at hun kanskje sa det til meg.
Men hun plapret i vei, så jeg sluttet å høre etter.
Hvordan kjente hun baronessen?
Arbeidsgiveren var i slekt med henne.
Baronessen har en bror, og det ryktes at...
En mann ble drept fordi han opponerte mot kongen.
Det var første gang noe slikt havnet i utenlandske aviser.
Baronessens bror var mistenkt, men det var flere mistenkte.
- Men hvis han... - Han var i Wien da det skjedde.
Balkan syder av sammensvergelser.
Man kan ikke stole på noen.
Baronessen fremskaffet Frau Kummer. Det beviser miss Froys eksistens!
Dette er blitt til noe uhyggelig.
Selv om jeg gjerne vil tro deg, må jeg se på fakta.
Bare Mrs. Barnes har støttet deg, og hun og mannen hennes, pastoren, -
- sier at du drakk te med Frau Kummer.
Er jeg gal? Ikke spøk det bort! Jeg har aldri opplevd noe verre.
Miss Froy har iallfall ført oss sammen.
Du gir kanskje opp å finne henne, men det gjør ikke jeg!
Jeg er ikke et dårlig menneske.
Ikke et dårlig menneske!
- Hvorfor løy du om miss Froy? - Hun heter Frau Kummer.
Du vet godt at hun er engelsk. Hun var snill mot deg.
- Jeg aner ikke hva du mener. - Foreldrene venter på henne!
Tenk på dem.
Hva ville du si om du aldri fikk se sønnen din igjen?
Kvinnen jeg så, var Frau Kummer.
Jeg skjønner ikke hvorfor du syntes hun hørtes engelsk ut.
- Kommer du for å godte deg? - Jeg er bekymret for deg.
Mr. Hare og jeg er usikre på om du kan fortsette reisen alene.
Det er jeg utmerket godt i stand til.
Og om du besvimer igjen? Det blir verre, både for deg og alle andre.
Jeg snakket med legen, og han har en løsning.
Han kan skaffe deg plass for natten på et sykehus i Trieste.
Naturligvis. Snedig uttenkt av ham.
Du misforstår. Det var mitt forslag.
Max er urolig for deg og ba meg overtale deg.
Ingen kan få meg til å bli med legen!
Da er det ikke mer å si.
Han vil kidnappe meg også! Han er ond!
Alt jeg ser, er en lege som har objektiv omsorg for deg.
- Og jeg er bare en hysterisk kvinne? - For å være ærlig: ja.
Jeg skal ikke late som om jeg er takknemlig for hjelpen. Men jeg...
Nei, det var ingenting.
Trenger du hjelp?
Er vi ikke på talefot?
- Hvorfor løy du om den damen? - Vet du ikke det? Hvorfor løy du?
- Fordi du gjorde det. - Jeg tenkte framover.
Jeg hadde måttet avgi forklaring i Trieste. Tenk deg avisene:
"Engelsk dame savnet". Og bilde av Mr. Todhunter på bryllupsreise.
Berømmelse har sin pris. Britisk presse hadde gasset seg.
"Sir Peveril Brown med elskerinne i Italia." Vi hadde tapt alt.
Ja.
Vi hadde tapt alt.
- Du synes jeg bør bli i Trieste? - Ja, jeg er bekymret for deg.
- Hvorfor? - Si det.
Det er ingen vane hos meg, men jeg vil hjelpe deg.
Du tror meg ikke, og det baserer du på hva andre har sett.
- Hvorfor tror du på dem? - Fordi de er samstemte.
Nei, fordi de er husmødre og søndagsskolelærere! Hør mine fakta:
Det var rot med miss Froys og min billett.
Jeg måtte bestikke billettøren for å få denne plassen.
Og jeg fikk ikke solstikk. Jeg har en diger kul i bakhodet.
- Fordi du falt bakover. - Jeg satt på en benk med rygg!
En kunne tro jeg var uønsket i denne kupeen.
Pastoren identifiserte Frau Kummer enda han aldri så miss Froy.
Bare fruen snakket med miss Froy, og du tror henne fordi han er prest.
Det er hennes ord mot mitt. Hvorfor er jeg mindre troverdig?
Vil du hjelpe meg? Forklar hvorfor miss Froy forsvant!
Forestill deg at hun eksisterer. Og ikke lat som om du ikke er glup.
De kunne ikke kverke henne hjemme. Da hadde avisene omtalt det.
Forsvinner på toget...
Det er mye sluere.
Det ville ta tid å fastslå at hun var borte.
Og ingen passasjerer ville huske når hun var her.
Hun kunne ha forsvunnet i Italia eller valgt å bli igjen i Paris.
Det ville være umulig å knytte det til baronessen.
- Så hun er allerede kastet av toget. - Da ville liket bli funnet.
Nei, heller en fiktiv pasient. Baronessens søster!
Hun er i bakerste kupé, forkledd som pasient.
Ingen kjenner henne igjen, og de kan låse kupeen.
- Og når vi kommer til Trieste? - Dumper de henne i en elv.
- Vi må se pasienten! - Vi kan ikke bare valse inn.
Du har ennå ikke bevist at miss Froy eksisterer.
Dette var bare en tankelek, bare tåpelige hypoteser.
Vær så snill å gå.
- Jeg kan snakke med professoren. - Nei. Han tror på de gamle damene.
- Får du ikke håret ditt til å ligge? - Nei.
Verken godhet eller trusler hjelper. Det er min hemmelige sorg.
Det er første gang du viser interesse for meg.
Jugoslaviske myndigheter anklages for drap på intellektuell.
Miss Froy!
- Slipp meg forbi. - Du har smerter.
Det er ikke bra, for du er ung, og du reiser uten venner.
Jeg ber søster gi deg noe for smertene.
Nei takk. Slipp meg forbi.
Søster!
Slipp meg!
- Hvorfor stanser vi? - Grensen.
- Må vi gjennom tollen? - Nei, de kommer om bord.
Hjelp! En kvinne er blitt kidnappet på toget!
Passasjerer får ikke gå av toget.
Herregud, må hun sinke toget?
Dere må gjennomsøke toget!
Ærlig talt, den hunden bjeffer for ingenting.
Neppe. Hunder ser og hører mer enn oss, særlig om natten.
Bra de ikke kan snakke, da. Hva ser du på?
Professoren. Jeg vil snakke med ham.
- Han er ikke rik nok for deg. - Jeg mente det ikke slik.
- Gå om bord! - Dere må gjennomsøke toget!
Ville jeg orke å hete Brown etter å ha vært kjent som Mrs. Parmiter?
Hvorfor skulle du ta mitt navn?
Hvis jeg fortalte professoren at den peppermøen eksisterte.
Da ville forholdet vårt bli kjent, og vi kunne gifte oss.
Når din kone leser om oss i avisen, blir det skilsmisse.
Det frister å hete lady Brown.
Jeg beklager, men hun går aldri med på skilsmisse.
Det blir aldri noen annen lady Brown.
Og vi blir neppe omtalt i avisene. Med mindre du ønsker det, da.
Miss Froy så baronessens bror! Denne lå stappet nedi setet hennes.
- En engelsk avis? - Ergo var jeg ikke eneste brite der!
- Den er en uke gammel. - Datoen er feil, og hun visste det!
Hun klemte hånden min. Jeg passet ikke på henne.
Dere må høre på meg! Du sa at baronessens bror hadde alibi.
Miss Froy så ham da han liksom var bortreist. Han myrdet en mann!
Derfor forsvant hun, og nå vil de drepe meg.
- Jeg vet hvor miss Froy er. - Fortell, miss Carr.
Miss Froy er pasienten i den låste kupeen.
Jeg er urolig for sinnstilstanden din.
Dette haster! Når vi kommer til Trieste, er det for sent.
- Kan det vente til etter maten? - Hun er overspent.
Du har rett, Mr. Hare, det er best å berolige henne. Sett deg, miss Carr.
Det er noe jeg må fortelle deg.
Jeg ville ikke at folk skulle vite noe.
Men nå føler jeg at jeg må fortelle dere sannheten.
Pasienten min hadde først en vanlig influensa.
Den gikk over i en aggressiv lungebetennelse.
Åndedrettet hennes er tungt. Hun må ha oksygentilførsel.
- Det er mange slike tilfeller. - I England også.
- Du kan ikke mene dette. - Du husker vel ikke 1918-epidemien?
Jeg har all grunn til å huske den, men disse løgnene lurer ikke meg.
- Jeg vil se pasienten! - Du risikerer å bli smittet, -
- men la oss besøke pasienten. Jeg ser ingen annen løsning.
Det er ikke bare oss du utsetter for fare.
- Pasienten er baronessens søster. - Jeg er ikke redd for baronessen!
Jeg ber så meget om unnskyldning. Middagen blir kald.
- Aner du hvordan du ser ut? - Pytt!
- Slipp meg, det gjør vondt! - Unnskyld.
Litt voldsomt å brenne søster fordi hun ville gi deg noe for smertene.
Nei, den sykesøsteren... Hun er ikke den samme.
Se på rykningene i ansiktet hennes.
- Jeg hadde grunn til å gjøre det. - Så som...?
Du ville legge meg inn i Trieste. Sammen med en så syk pasient?
Jeg hadde selvsagt sørget for separat transport.
Du er en ond mann! Du lurer kanskje professoren, men ikke meg!
Vil du sette alle i fare for ditt deliriske tankespinn?
- Nei, Iris. - Vi gjennomskuer deg.
- Du tenker bare på deg selv! - Det er i orden, doktor.
Kanskje jeg vet råd for å gjøre alle til lags.
Søsteren min.
Jeg ber så meget om unnskyldning, baronesse.
Miss Froy!
- De har flyttet henne. - Gå til kupeen din.
Når vi kommer til Trieste, går jeg til ambassaden! Alle sammen lyver!
- De flyttet henne. - Nå er det nok.
Toget stoppet på grensen. Jeg prøvde å tilkalle hjelp.
De gjemte henne et annet sted.
- Du trenger å sove. - Er du med meg eller imot meg?
Bli i Trieste med meg. Jeg kan betale!
Spar meg for noe så uverdig. Sett deg ned!
Det er til ditt eget beste.
Skal si hun vet å skape spenning på toget!
- Jeg tar ansvar for henne. - Helt hjem? Er du den rette til det?
- Har hun gjort noe mer? - Nei.
Som lege føler jeg et visst ansvar.
Miss Carr er i en farlig tilstand, mentalt sett.
Det hun trenger, er søvn. Etterpå vil hun være meget bedre.
- Hun nekter å sove. - Vi kan gi henne noe å sove på.
Vi kan bruke makt om hun protesterer.
Det føltes påkrevet å si min mening. Takk.
Vent! Jeg tror jeg er enig.
Det ville gjøre det lettere å passe på henne.
Det er en inngripen i hennes frihet.
- Hva foreslår du, da? - Jeg tror hun er hysterisk.
Et realt sjokk ville nok få henne til å bli seg selv igjen.
- Kan jeg gi deg et råd? - Jeg vil ikke ha råd.
På grunn av solstikket lider du av forbigående forvirring.
- Jeg er ikke gal. - Med mindre du kan holde deg i ro, -
- vil legen treffe tiltak for å hindre deg i å reise alene.
Bare hold deg i ro, så går alt bra.
Du har vært til bry, og det må ta slutt.
Miss Froy fortalte om en som feilaktig havnet på galehus.
Det er nettopp slikt du må slutte med.
Ja.
- Har du tatt til vettet? - Ja.
Innrømmer du at miss Froy bare er oppspinn?
Jeg skal ikke lage flere scener, og jeg bare fant på miss Froy.
Jeg vet ikke om skjenn kan helbrede sykdom, -
- men for første gang håper jeg at jeg tar feil.
Hva mener du? Tror du han er skarpere enn du?
- Jeg tror han begår en tabbe. - Du og jeg er uenige om mangt, -
- men om dette kan vi enes.
Sant å si skjønner jeg ikke hvorfor du ikke vil gi henne noe å sove på.
Frykter du at hun blir sint når hun oppdager at du har lurt henne?
- Hun er temperamentsfull. - Hold opp, vær så snill.
- Jeg prøver å tenke. - Vi har ikke mye tid på oss.
Du kan få en skriftlig erklæring om at middelet er ufarlig.
Og du kan få med en prøve av det hjem til England.
Jeg håper at jeg med det har klart å berolige deg.
Men nå må jeg tilbake til pasienten min.
Vent!
- Jeg har med litt suppe til deg. - Jeg vil ikke ha.
Bare litt? Du trenger å få i deg litt mat.
Hater du meg fremdeles?
- Iris? - Jeg vil ikke være i kupeen min.
Da må du drikke suppen din.
- Det orker jeg ikke. - Jo da.
Vær så snill?
- Den smaker vondt. - Samme suppe som jeg slukte.
Jeg lover at du kommer til å føle deg mye bedre snart.
Jeg er ikke vant til at andre tar seg av meg.
Opp med hodet. Jeg er sikker på at du har en hel haug med venner.
- Hva gjør du i London? - Ingenting. Soser rundt.
- Sammen med andre? - Ja.
Vi gjør alle de samme, dumme tingene.
Det finnes ikke ett ordentlig menneske blant oss.
Iblant er jeg redd for å kaste bort livet.
Hva venter oss ved livets slutt?
Jeg vet aldri hva jeg har i vente.
- Men det skjer alltid noe. - Det høres gøy ut.
Bli med meg på mitt neste oppdrag. Du kommer ikke til å kjede deg.
Er det et frieri?
Det er vel mange som har fridd til deg.
Ja, men jeg vil heller oppleve eventyr.
Jeg trodde ikke han kunne le.
Vil du be ham dempe seg?
Nei, ikke gå!
Blir du nervøs hvis jeg forteller deg at jeg liker deg?
- Jeg visste du var god til å kysse. - La oss rømme sammen.
Jeg håper ikke at smerten din skyldes meg?
- Jeg er dårlig, men ikke ufølsom. - Nei, aldri ufølsom.
Det er min skyld!
Nei! Dette...
Gabriel har fått influensa.
Dette er ikke noe vi styrer.
Det er jeg som har gjort dette mot deg!
Tilgi meg.
- Hva sier han? - Trieste neste.
Jeg må hente kofferten min.
Hva er det, Iris?
Iris?
Suppen! Du! Jeg var redd for at legen ville gi meg noe.
- Men du gjorde det. - For din skyld.
- Hør på meg, Iris. - Jeg stolte på deg!
Iris!
- Hvor er legen med pasienten? - Vi er i Trieste.
- De har dopet meg også. - Jeg ikke forstår engelsk.
- Iris! - Trenger du hjelp?
Unnskyld meg!
Nå slutter vi med disse dumme lekene, ikke sant?
Nå er det ingen vei ut, miss Carr.
Hjelp!
Miss Froy!
Vi kunne ta farvel nå, uten en flokk vitner.
Ja, det gjør vi. Takk så meget for gjestfriheten.
Det har vært en billig ferie for meg, i enhver forstand.
Jeg ber en stasjonsbetjent hente bagasjen min.
- Hei! Er du i følge med professoren? - Ja. Han er på toget.
- Gi ham en beskjed for meg. - Nei, jeg ser etter noen.
Piken fra hotellet snakket om en tweedkledd, engelsk dame.
Hun hadde rett. Jeg vet ikke hvorfor mannen min løy om å ha sett henne.
- Jeg håper pastoren kommer snart. - Frekt å be oss passe bagasjen!
Jeg kunne nesten kjenne duften av rosen din da vi gikk av toget.
- Professor! Kommer du? - Hvor er Max?
- Ikke vent på ham. - Jeg må rekke toget videre.
Det er urimelig at vi må bytte tog på så kort tid!
- Vi har dårlig tid. - Han kan sikkert ikke engelsk.
- Det går bra med ham. Gutten vår. - Så hyggelig. Unna vei!
Får vi sjansen til å rette opp en synd, må vi gripe den.
Professor! Vi må ha et ord med Dem.
Iris?
Stopp! Miss Froy!
- Nei. La meg gå! - Vennene dine har forlatt toget.
Ingen bryr seg om en hysterisk kvinne.
Hvem tror du ga oss ideen til det dere briter kaller... galehus?
Din miss Froy. Uskyldig, trodde du, men hun knuser gjerne broren min.
La henne være! La henne være.
- Iris! - Vi tar henne med til et sykehus.
- Aldri! - Takk for at du overtar miss Carr.
- Hun er bare til bry. - Miss Froy...
Selv nå fantaserer hun. Hvorfor hører du på henne?
- Baronesse, De er pågrepet. - Hun er i godsvognen.
Miss Froy?
Flytt deg!
- Vi er snart framme. - Går det bra med deg?
Jeg tenker ut hva jeg skal fortelle mor.
- Hun er gammel og kunne få sjokk. - Nettopp, så det tier jeg om.
Da får jeg aldri lov til å dra tilbake, og jeg må vitne i saken.
Baronessens bror er tiltalt for drap. En peppermø sørget for det!
- Det er for farlig. - Å tie er farlig.
Jeg rakk å innse det på toget.
Heldigvis for meg skjønte du viktigheten av å tale.
Men Mr. Hare har tilbudt seg å følge meg.
Det er Sock. Sock!
Kjenner du noe som likner på følelser nå?
- Hun og jeg beholder kontakten. - Da er vel ikke jeg tilgitt ennå?
Var det et svar?
- Jeg kommer aldri til å tilgi deg. - Forståelig.
- Bli med neste gang jeg reiser ut. - Hvordan kan jeg stole på deg?
- Hvor skal du? - Til London.
Lar du meg bli igjen? Skulle vi ikke dra tilbake sammen?
- Skal du ikke si adjø til miss Froy? - Nei.
- Hva er adressen din? - Jeg har ingen.
- Bor du på hotell? - Ja.
Jeg kan jobbe med å vinne tilliten din igjen.
Blir du med meg?
Kanskje.
- Hvilket hotell? - Og jeg som trodde du var så glup!